Yoma 27

Forrige daf / Neste daf

Amud a
Hovedproblemet her ligger i tekstanalyse: hvorfor er det slik at Torah av og til presiserer at det en oppgave er en del av prestenes oppgaver (kehuna)? I hvilken grad kan man se dette i sammenheng med beskrivelsen av oppgavens forløp: hvilke handlinger er så åpenbart sammenhengende at de må utføres av samme person, og hvilke er det som kan deles opp slik at for eksempel en ikke-prest kan gjøre en del (forberedelse og tilrettelegging) og en prest gjør det ferdig?

Det konkrete spørsmålet er: Kan slakting sammenlignes med å legge ved på alterbålet?

Utgangspunktet for debatten er 3.Mos 1:5-6. Altså: Krever både slakting (egentlig flåing og partering, men det omtales som shechita ) og vedbæring at den som utfører det er en prest?

Her går Gemara Torah etter i sømmene, for det står "Så skal han slakte oksen for Herrens ansikt, og Arons sønner, prestene, skal ofre blodet og stenke det rundt om på alteret ved inngangen til telthelligdommen ", og her er det vesentlig at Aarons sønner kommer først inn i bildet når blodet skal bæres. "Han" i dette tilfellet dreier seg om personen som tilbyr offeret.

Det innvendes at denne argumentasjonen kan lede noen til å tro at også dette med å legge ut ved (om ettermiddagen, vel å merke) kan gjøres av andre enn prestene, selv om det motsatte presiseres i en egen lekse. Gemara forklarer at selv om frasen synes lik, så er den litterære hensikten forskjellig. Dette har sammenheng med at noen oppgaver er en del av selve offeret, mens andre er ikke det.

Dermed blir det slik at en ikke-prest kan bære opp veden, men veden må arrangeres av flere - antagelig to - prester. Derimot må det seks prester til for å  bære opp delene av et slaktet offerdyr.

Amud b
Det presiseres nærmere at offeret det er snakk om er tamid (brentoffer), som skal diskuteres nærmere i traktat Tamid. Her presenteres vi for en hypotetisk situasjon at en ikke-kohen har arrangert vedkubbene. Dette skal rettes på ved at ikke-kohenen setter kubbene i ustand og en kohen setter dem i stand. Dette fritar ikke ikke-kohenen for straff fra himmelen for forbrytelsen, men det gjør kubbene klare til bruk (kosher?)

Et nytt element legges til debatten: Hva utføres på natten og hva utføres på dagen?

Spørsmålene som må avgjøres ser ut til å være:
 * Hva utgjør en anerkjent ("bona fide") tempelhandling? Må den utføres på dagtid?
 * Kan i så fall en ikke-prest utføre handlinger på natten?
 * Men kvalifiserer egentlig brenning av lemmene til en "natthandling" eller er det egentlig en avslutning på dagens handlinger?
 * Og på samme måte: Kvalifiserer tømming av asken som "natthandling", eller er det egentlig innledningen av den påfølgende dagens handlinger?

Noen tanker
Debatten antar en nesten tredimensjonal karakter.

En akse tar for seg grunnteksten: Hvordan skal man forstå forholdet mellom generaliseringer og det spesifikke, gjelder budene til Aarons sønner generelt, eller kun der det uttrykkes spesifikt?

En annen akse er spørsmålet om natt-tjenester og dag-tjenester. Og i tillegg kommer forsøkene på historisk rekonstruksjon.

For å komme til bunns i et spørsmål må man derfor dele det opp i små biter, men dette kan gjøres på forskjellige måter og ved hver anledning vil det finnes noen som mener at oppdelingen bør gjøres på en annen måte.

Uttrykk
Matkif la (aram.) : Motsetter seg sterkt, er svært uenig